Феномен самоука: чому «неформальна» освіта стає суперсилою в IT

Багато речей у своїй професії я вивчив самостійно. Попри наявність формальної освіти та закінчений університет, програмувати я почав задовго до студентських років. Більшість знань, які я реально використовував у роботі, були здобуті власноруч. В інституті я був не найкращим студентом — більше працював, ніж навчався, а сесії сприймав як головний біль, який треба просто пережити. Навіть через роки мені іноді сняться жахіття про загублені курсові чи пропущені іспити; для мене інститут став радше життєвою травмою, ніж святом знань.

Психологія «головоломки» проти психології «тесту»

Нещодавно я натрапив на цікаве дослідження про когнітивні здатності самоучок. Їхня головна суперсила полягає в тому, як вони сприймають задачі та виклики.

Для самоука задача — це головоломка, яку цікаво вирішити.

Вони не сприймають складне завдання як тест, що оцінює їхні здібності або особистість.

Самоучки менш емоційно вразливі до поразок.

У них є внутрішня свобода: якщо щось не виходить, можна просто спробувати ще раз, змінити підхід або «покопати» глибше, не відчуваючи себе при цьому «несправжнім» фахівцем.

Натомість люди з суворо формальною освітою часто стають заручниками системи «екзаменів і оцінок». Будь-який робочий виклик вони схильні сприймати як персональну перевірку. Це заважає їм рухатися вперед, особливо в умовах високої невизначеності.

Чому світ тримається на «трієчниках»

У мене є власна теорія про відмінників та трієчників. Часто саме на останніх тримається наш світ, адже вони мають інший майндсет. Це підтверджує і згадане дослідження: важливо вміти відв’язувати власну самооцінку від результатів конкретної роботи. Якщо дивитися на задачі просто як на пазли, рівень стресу знижується, а продуктивність зростає.

Цей філософський підхід особливо важливий у сфері досліджень (R&D), де результат не гарантований. Проте такий стиль роботи часто конфліктує з корпоративними системами.

Корпорації та менеджери прагнуть передбачуваності, чітких дедлайнів та «медальок» за досягнення.

Інновації, як-от розробки в сфері штучного інтелекту, потребують зовсім іншого підходу — готовності бути дослідником і працювати з невідомим.

Навіть такі гіганти, як OpenAI, попри свій теперішній статус, починали з людьми, які мали саме такий «дослідницький» майндсет. У компаніях, які намагаються просто «застрибнути» в тему ШІ, часто виникають проблеми, бо вони не готові до великої частки дослідницької роботи, яка не завжди дає швидкий результат.

Чого варто повчитися у самоучок?

Нам усім варто перейняти дві ключові речі:

Постійне самостійне здобуття знань, незалежно від дипломів.

Філософське ставлення до результатів своєї праці. Сприймайте роботу як захопливу інтелектуальну гру, а не як постійний іспит на профпридатність.