Внутрішні Пілігрими

Ви знаєте, по-різному людей буває. Хтось їде на дорогі ретрити, чи в Непал, шукає якихось монахів в оранжевих рясах, чи читає якісь розумні книжки про усвідомленість. Тратить на це просто тисячі доларів. Хтось просто йде в якісь паломництва, чи походи, проходить дорогами пілігримів, чи практикує якісь інші століттєві моножиттє практики, щоб в дорозі почути чи то себе, чи то Бога. Хтось бере більше радикальний курс і просто йде в монастир. Відгороджує себе від світу. Але все це в дійсності змога чи намагання прийти до себе. Одні з таких розумних книжок, які написав той чоловік в померанчому олязі, була така думка, що найважчі служіння - це служіння в боксіоденних речах. Коли ти не йдеш у ретрит, чи медитуєш десь в горах на одинці, чи ще щось таке, а коли ти робиш це в повсякденні. Коли ти ходиш на роботу, займаєшся хайтніми справами і якось інтегруєш цю духовну практику і пошук спокою в щодень. І це найважче, тому що це не про те, щоб ізолювати себе від світу, це про те, щоб вбудувати себе у цей світ. Знайти простір для себе, для своїх думок, знайти для себе час. І люди знаходять різні інструменти для таких речей. От в мене чай, в когось щось інше. Хтось медитує в процесі того, як він працює, комусь щастить. Хтось робить роботу, яка його наповнює, комусь не щастить. І займається роботою, яка його вбиває. Воно по-різному, але можливо нам не треба долати десятки кілометрів пішки кожен день, щоб прийти до чогось. Можливо нам просто достатньо загляду не всередину в себе. І там вже все є, що нам потрібно.