Про любов поляків

Про любов написано багато .

Я бачу графікі падіння любові й підтримки українців й біженців у Польші.

Мене це не дивує в принципі зважаючи на структуру та ментальність польського суспільства й виж знаєте секркт що є дві польші - А й Б й це дві різні країни та дві різні ментальності й ті що до нас ближчі якрас нас не дуже то вже й люблять.

проте потреба любові від сосудів є для мене чимось ну дуже російськім .

Он вони несуть нам братню любов з ракетами й масовим геноцидом й також жаліються що чомусь ми їх не любимо.

Вони окуповували й гвалтували чехів теж розповідаючи про любов.

В дійсності це не сприйняття мігрантів та чужинців - це історія не про українців це історія про травму самих поляків та їхню потребу монолітичної однорідної націі . Це про травми окупаціі та травми меншовартості а ше про старі шрами та образи які постійно розколупують їх політики.

Проте моя теза проста - нас ніхто не повинен любити на своїй землі.

Я відчував себе в Поліші дуже гарно проте в 2012 я зрозумів що праворадикальні популісти просто мені тут не дуже раді й я просто поїхав до німців

Я сумую за Польшею й маю надію що колись вона перехворіє всіма тими дитячими болячками й стане більш відкритою

Проте у мене здається погані новини - ми в середині пандеміїї праворадикалізму й можливо це матиме летальні наслідки для європи